De var döda.
Det var den månaden din far dog.
- Jag beklagar. - Jag också, prinsessan. Jag också.
Spela en glad sång, min son.
Varför nu snåla, när du kan skåla Stapla på högar, spara på allt
Tror du får sona, varenda krona Får inga pengar med i din grav
Jag vet att jag är lite lortig, men...
- ...skulle du vilja dansa med mig? - Det vore en ära, Gus.
Jag litar inte på henne. Jag tror att hon ljuger, oavsett vad Muir säger.
Jag känner mig konstig. Nästan besynnerligt konstig.
- Sen när då? - Det kittlar överallt, jag mår toppen.
- Hur är det med din gikt? - Gikt? Jo, det är lite bättre.
- Min hosta också. - Vet ni vad? Det är hon som gör det.
- Hur mycket har du druckit? - Nej, det var svamparna.
Jag måste lägga en kabel.
Dricker du fortfarande upp vår mjöd?
- Ska vi inte ta och begrava stridsyxan? - Inte än, dumgök.
Kram.
- Vad har du för avsikter egentligen? - Vad menar du?
Jag pratar om flickan.
Är det verkligen bara guldet du vill åt?
Jag vet inte.
- Jag borde ha lämnat henne tidigare. - Muir säger att hon ska vara här.
Frågan är bara av vilken anledning.
Upp med dig!
Far? Vad var det?
Jag vet, min son. Det är han.
Nej. Ingen har någonsin sett det här.
Den vita hjorten bugar sig inför prinsessan, far.
- Han välsignar henne. - Vad pratar du om?
Du har ögon, men du ser inte. Du som har varit med henne längst.
Hon är självaste livet.
Hon kommer att hela landet. Hon är den utvalda.
Känner ni det inte? Är inte era krämpor som bortblåsta?
Guld eller ej, dit hon går, går jag.
- Jag håller med. - Ja, far.
Coll, Duir, ta honom!
Följ med henne, Gus.
- Håll dig till mig. - Vänta inte på mig.
- Du går först. - Jag vet.
Den vägen!
Nej, det är jag! Det är William!
Jag beundrar din kämparanda. Din hustru var likadan.
- Vad vet du om min hustru? - Jag minns dem alla.
Men särskilt de som kämpar emot.
Hon skrek ditt namn, men du var inte där.
Nu kan du be henne om förlåtelse på andra sidan.
Syster, hela mig.
Förlåt mig, broder.
Jag känner...
Pil!
Gus...
Andas.
Jag lämnar dig inte.
Vi bar en gång på stolthet.
Nu bara super vi och drömmer om tiden där innan.
Alla här skulle dö för en chans att bli den mannen igen.
Så vi följer dig, prinsessan. I livet och i döden.
Vi ska ta vår stolthet tillbaka.
På Gus själ, svär jag detta.
Förlåt att jag lämnade dig.
Det gjorde du inte.
Om jag hade anat att du levde, hade jag kommit efter dig.
Vi var barn, William. Du är här nu.
Här.
Hon har inte förändrats ett dugg.
Hon bär på samma ljus inom sig.
- Du måste se det. - Annars vore man blind.
Jag tänkte på henne varje dag efter att jag förlorade henne.
Jag kan knappt tro att jag hittade henne.
Du borde berätta hur du känner. Det skulle göra henne gott.
Jag vet inte hur jag skulle göra det.
Att inte berätta en sådan sak...
...och sedan leva med ångern, är bra mycket värre.
William.
Inget tycks ha förändrats här.
- Världen är vacker igen. - Det blir den när du är drottning.
Folket hatar Ravenna över allt annat.
Jag hatade henne tidigare, men nu känner jag bara sorg.
När folk får veta att du lever, kommer det att resa sig i ditt namn.
Det krävs mer än ett namn.
Du är din fars dotter. Den rättmätige arvingen.
Om jag fick välja, skulle jag ta dig långt härifrån.
Håll dig trygg vid man sida.
Men jag har en plikt, liksom du.
Hur kan jag inspirera? Hur kan jag leda mina män?
På samma sätt som du ledde mig som barn.
Jag följde dig överallt. Jag sprang när du ropade.
Jag hade gjort allt för dig.
- Så minns inte jag det. - Inte?
Vi bråkade och argumenterade jämt.
- Minns du det tricket? - Vilket trick?
Du förstår, mitt barn...
Kärlek förråder oss alltid.
Vakna.
Av renaste blod blev den till...
...och endast av renaste blod kan den brytas.
Du var den enda som kunde bryta formeln och förgöra mig.
Men även den enda som var idel nog att rädda mig.
Du kan inte föreställa dig hur lyckligt lottad du är-
-som aldrig behövt uppleva att bli gammal.
Nej...
Vad glor ni på? Gör något! Ni är helare. Rädda henne!
Nej, det här kan inte hända.
Snälla...
Snälla.
Vad ska vi göra, Beith?
Det vi lovade.
Här ligger du nu...
Uppklädd som att du skulle vakna och bringa mig mer sorg.
Du förtjänade bättre.
Jag hade en gång en hustru.
Hon hette Sara.
När jag återvände från kriget, stank jag av död och ilska.
Jag var inget att behålla, men likväl gjorde hon det.
Jag älskade henne så mycket.
Jag älskade henne mer än nåt annat, men på ett ögonblick var hon borta.
Jag blev mig själv igen, och jag brydde mig inte om något.
Tills du dök upp.
Du påminner mig om henne.
Hennes hjärta. Hennes anda.
Men nu är du också borta.
Ni förtjänade båda bättre, och jag är ledsen att jag svek dig.
Jag så ledsen.
Du blir nu drottning i himlen, där du får träffa änglar.
Hon dog för oss! För vår sak!
Vi kan inte bara gömma oss och se på medan landet dör med henne!
Din sorg fördunklar ditt omdöme, min son.
Min sorg får mig att se klart, far.
Min plikt är att skydda dem som söker min hjälp.
Jag skyddar dem till sista andetaget, men jag lämnar inte detta slott.
Förbannelsen är bruten.
- Döden har skonat dig. - Döden skonar ingen.
Vi måste rida ut i strid, likt en åskväg under min fars söndertrasade flagga.
Du måste vila.
Vi har vilat länge nog.
Frost till eld, eld till frost.
Järn smälter.
Men det kommer att vrida knut på sig själv.
Under alla dessa år, har jag inte känt annat än mörker.
Men jag har aldrig skådat ett starkare ljus än när jag slog upp ögonen.
Jag vet att det ljuset finns i er alla!
Denna glöd måste bli till eld.
Järn måste bli till svärd. Jag blir ert vapen!
Driven av den våldsamma eld, som jag vet finns i era hjärtan!
Jag har sett vad hon har sett. Jag vet vad hon vet.
Jag kan döda henne.
Jag dör hellre idag, än lever en dag till i detta dödens land.
Vem rider med mig?
Vem blir min broder?
Farväl, prinsessan.
- Var är de? - Samlade på klipporna. De ökar i antal.
- Det sägs att kungens fana svajar igen. - Låt dem då komma.
Låt dem spräcka sin skallar mot dessa murar, och ge mig min trofé.
Ers majestät, tidvattnet drar snart in. Vi hinner inte bräcka murarna.
- Finns det någon annan väg in? - Det finns en annan väg.
Dags att arbete, pojkar.
Om han börjar vissla, slår jag in trynet på honom.
- Ja! - Vi blev lovade guld, men fick bajs.
Hur lågt har dvärgrasen sjunkit?
- Det där ser ut som en av mina. - Håll den här.
Porten är 45 meter åt höger, och det är en hel armé där ute.
- Sex dvärgar mot en armé? - Jag gillar det.
Vi måste rida nu. Fällgallret kommer att vara öppet.
Så du är tillbaka från de döda för att egga folket?
Du klär i rustning.
Framåt!
Vi rör oss som en.
Efter dig.
Ursäkta.
- Vad händer, Coll? - De är på stranden!
Eld!
Lägg an! Eld!
Eld!
Vi har besök!
Tillbaka, pojkar!
Dra! Ta det där repet, Nion!
Quert!
- Det är rena massakern där nere! - Repet, Gort!
- Vi måste falla tillbaka! - Nej, jag gav dem mitt ord!
Ta repet!
Ni gjorde det, pojkar!
Anfall!
Formera er!
William!
Kom och hämnas din far, som var för svag för att höja sitt svärd.
Sätt igång.
Se på när de dör.
Hur känns det att vara den som lurade in dem i döden?
Ser du? Vi är inte så olika, trots allt.
Jag är allt du inte är.
Du kan inte besegra mig!
Jag har levt för många liv. Tagit över hela kungariken.
Jag har krafter du inte ens kan föreställa dig!
Jag slutar aldrig.
Aldrig!
Jag ska ge denna miserabla värld den drottning den förtjänar.
Av renaste blod blev den till...
...och endast av renaste blod kan den brytas.
Du får aldrig mitt hjärta.
I godhetens och rättvisans namn, kröner jag dig härmed till drottning.
- Länge leve drottningen! - Länge leve drottningen!
Alltid nya texter på - www.UNDERTEXTER.se -
Svensk text: Memnock